‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫- הונגריה, 1897 -‬
‫אתה רעב, מר הרקר?‬
‫לא, אני בסדר.‬
‫תודה.‬ ‫-אז אולי נוכל לשוחח?‬
‫אני האחות אגתה.‬
‫חשבתי שכבר פגשתי את כל האחיות.‬
‫התבודדתי.‬
‫בתפילה?‬ ‫-בלימוד, ‬
‫מר הרקר, שלך.‬
‫קראתי את התיעוד שלך‬ ‫של שהותך המעניינת ביותר בטרנסילבניה.‬
‫זאת האמת.‬
‫הכל.‬ ‫-איזו כמות משמעותית של האמת.‬
‫האחות אנג'לה אמרה לי שכתבת‬ ‫כל היום וכל הלילה למשך שבוע.‬
‫בבקשה, שב איתי.‬
‫השמש בוהקת מדי בשבילך?‬ ‫-לא.‬
‫יופי.‬
‫זה טוב, לא?‬
‫אה, יקירתי, כנסי.‬
‫צריך שישגיחו עלינו.‬
‫מסתבר שאי אפשר לסמוך עלי עם גבר.‬
‫ראה עצמך מושגח.‬
‫מר הרקר, אינני מתכוונת להתחצף, ‬ ‫אך מדוע אתה עדיין חי?‬
‫ברחתי. נלכדתי ונמלטתי.‬
‫נמלטת, כן.‬ ‫-ברחתי משם באימת מוות.‬
‫הוא מפלצת.‬
‫אני נשבע לך.‬
‫הוא השטן בעצמו.‬ ‫-אז למה הפסקת?‬
‫מה הפסקתי?‬ ‫-להימלט.‬
‫אתה כאן כבר כמעט חודש.‬
‫אני בטוח איתכן.‬ ‫-למה?‬
‫זה בית האל.‬ ‫-בית האל, באמת?‬
‫נו, זה טוב.‬
‫נוכל להיעזר בגבר במקום הזה, ‬ ‫נכון, אחות?‬
‫לפני שנתיים, כנסייה קרסה בעיירה הזו.‬
‫הגג נפל על הקהל והרג את כל המתפללים, ‬
‫כולל את הילדים.‬
‫הכומר היה השורד היחיד.‬ ‫ככה זה עם כמרים.‬
‫הוא אמר לי אחר כך שאפילו ברגעים כאלה, ‬
‫הוא הצליח להמשיך ולהחזיק באמונתו.‬
‫אמרתי לו שהיה עליו לתחזק את הגג שלו.‬
‫חפש הגנה משל עצמך, מר הרקר.‬
‫לאלוהים לא אכפת.‬
‫צורת הדיבור שלך‬
‫איננה אופיינית לאישה בשליחות כשלך.‬
‫נקראתי לשליחות לפני זמן רב.‬
‫מה הבעיה?‬
‫יש לך משהו בעין.‬
‫יצא?‬
‫כן.‬
‫ארוסתך, מינה, ‬
‫דיברת עליה רבות כשהגעת לראשונה.‬ ‫מינה מורי. ‬
‫כן.‬
‫עלי ליצור איתה קשר.‬ ‫-אתה בטח אוהב אותה מאוד.‬
‫כמובן.‬
‫אולי בעתיד, תיתן לה לקרוא את התיעוד הזה.‬
‫אם היא תרצה, כן.‬ ‫-אז מטוב לבך, ‬
‫השמטת מרישומיך כל דבר‬ ‫שעלול להפחיד או להטריד אותה?‬
‫ובכן, לא רציתי ל...‬
‫אז כעת אתה יכול לספר לי על כל מה שהתרחש‬ ‫בזמן שבילית בחברת הרוזן, בטירה שלו.‬
‫סעודותיכם, שיחותיכם, ‬ ‫הרגעים האינטימיים ביניכם.‬
‫חייך עלולים להיות תלויים בכנותך המוחלטת.‬
‫אתה מבין מה אני שואלת אותך?‬
‫אני חושב שכן.‬
‫אני שואלת, מר הרקר, ‬
‫האם קיימת יחסי מין עם הרוזן דרקולה.‬
‫- חוקי החיה -‬
‫- טרנסילבניה -‬
‫מר הרקר.‬
‫מר הרקר, בבקשה.‬
‫אתה מוכרח לקחת את זה.‬
‫זה מאוד נדיב מצידך, תודה.‬
‫אין צורך.‬ ‫-אתה מוכרח.‬
‫תודה.‬ ‫-אתה תזדקק לזה.‬
‫עגלון, ‬
‫אני מתנצל, אבל נדמה ‬ ‫שאנחנו עדיין רחוקים מהטירה.‬
‫לא נתקרב יותר מזה.‬
‫הרוזן ימצא אותך כאן.‬ ‫-איך?‬
‫הוא מוצא אנשים.‬
‫הוא ישלח את העגלון שלו.‬
‫"ג'וני היקר שלי, ‬
‫עליך לנסוע לארץ רחוקה‬
‫ואני אתגעגע אליך נורא בכל יום ויום.‬
‫לדעתי סביר מאוד שתפגוש‬ ‫נשים מושכות ביותר‬
‫בעת מסעך לאורך אירופה‬ ‫אל טרנסילבניה, ‬
‫ורציתי להניח דעתך, אם תיפול לפיתוייהן, ‬
‫אני, כארוסתך המסורה, בהחלט אבין זאת.‬
‫הביטחון שבחתונתנו המתקרבת והולכת‬
‫הוא הנחמה היחידה שאישה צעירה זקוקה לה.‬
‫טוב, מלבד דוקטור הולמווד הנאה ביותר, ‬
‫ידידיך, רג'י וברנבי‬ ‫שתמיד נראים כה מרוצים לראותי, ‬
‫אדווין המקסים ממשרדך, ‬
‫בן השוחט שהתמלא בדיוק‬ ‫במקומות הנכונים בחודשים האחרונים, ‬
‫ואילו אזדקק לגיוון, ‬
‫המוזגת המתוקה ממסבאת "ורד וכתר", ‬
‫שאני יודעת שכה הערצת אותה.‬
‫אני משוכנעת שנחשוב‬ ‫זה על זה תמיד בזמן פרידתנו.‬
‫עם כל אהבתי, ואני מקווה, ‬ ‫כל אהבתך, בהערצה, מינה שלך."‬
‫בעצם, עגלון, תוכל לעזור לי עם התיקים שלי?‬
‫מקסים.‬
‫שלום?‬
‫מישהו בבית?‬
‫שלום?‬
‫אני מצטער. אני...‬
‫היין היה פתוח, הנחתי...‬
‫אפשר אולי למזוג לך, הרוזן?‬
‫אני לא שותה...‬
‫יין.‬
‫ברוך אתה בבואך, מר הרקר.‬
‫אני...‬
‫דרקולה.‬
‫המעסיק שלך מדבר בשבחך, מר הרקר.‬
‫כן. הנכס נרכש בשמך.‬
‫הכל כשורה.‬
‫אני צריך רק את חתימתך על מספר מסמכים, ‬
‫ומנזר קארפקס יהיה שלך.‬
‫אני כבר מצפה להגיע לאנגליה, מר הרקר.‬
‫אנשים פה, הם כה צרי אופקים.‬
‫אני קמל בחברתם.‬
‫אין להם כל...‬
‫אין להם כל טעם.‬
‫יתכן שרצית לומר "אופי"?‬
‫יתכן.‬
‫זה טוב, מר הרקר.‬
‫עליך לתקן את האנגלית שלי תמיד.‬
‫ממך אלמד איך להידמות בעיני בני ארצך‬
‫לאחד מהם.‬
‫האנגלית שלך כבר מצוינת, הרוזן.‬
‫אתה מחמיא לי.‬
‫לא, אני לא.‬
‫עם זאת, אני חושש שאעזוב את המקום מחר.‬
‫עלי לחזור לאנגליה בהקדם.‬
‫לא.‬
‫סליחה?‬
‫אין צורך בהתנצלות.‬
‫אתה נשאר.‬
‫הדבר כבר סוכם מראש.‬ ‫-עם מי?‬
‫הממונים עליך.‬
‫עליך להישאר עימי לחודש אחד‬
‫ולעזור לי עם האנגלית שלי‬ ‫ועם הבנת התרבות שלך.‬
‫אבל, הרוזן, אני...‬ ‫-אל נא, לא, בבקשה.‬
‫אל נא תיראה כה מודאג, מר הרקר.‬
‫אתה בהחלט מוזמן להישאר.‬
‫הרוזן דרקולה, אני עורך דין.‬
‫אני לא מורה.‬
‫לא יהיה כל צורך ללמד.‬
‫רק תישאר לצידי, ואני...‬
‫אשאב ממך.‬
‫המילה הזאת...‬
‫ "אשאב", הוא אמר אותה?‬
‫כן.‬
‫ "אשאב."‬
‫בבקשה, שים לב היטב.‬
‫לא יהיה לך קל לנווט בביתי.‬
‫הוא מבוך מתנשא של מדרגות, דלתות וצללים.‬
‫כן, הוא מיוחד מאוד.‬
‫כמעט וצריך פה מפה.‬ ‫-אין מפה של הטירה שלי.‬
‫אף תכנון שלם מעולם לא שורטט על נייר.‬
‫אומרים שנשמות רבות אובדות‬ ‫בסבך המסדרונות שלו.‬
‫הכלא בלי מנעולים.‬
‫אולי שמעת על האדריכל, פטרוביו האלמן?‬
‫לא.‬ ‫-הטירה הזאת היתה עבודתו האחרונה של האלמן.‬
‫מצבה לאהבתו האבודה ולאור השמש‬
‫אליו הוא לעולם לא ישוב.‬
‫האגדה מספרת‬
‫שהוא מת כאן‬
‫בזרועות אשתו.‬
‫אם הוא היה אלמן, היא ודאי מתה לפניו.‬
‫זה כנראה היה חיבוק קר.‬
‫אל תראה חוסר סבלנות‬ ‫כלפי המתוקים הקטנים האלה.‬
‫הם המלווים של האדם‬
‫אל הסוף ומעבר לו.‬
‫היכן שיש בשר, ‬
‫ישנם זבובים.‬
‫בבוקר תראה שאור השמש יזרח‬
‫דרך החלון הזה.‬
‫למרבה המזל, הווילונות עבים עד מאוד.‬
‫אנא סלח לי על היעדרות משרתיי.‬
‫הם אינם כאן בלילה.‬
‫סלח לי. אני מסורבל.‬
‫כמובן, הרוזן, ‬
‫אבל אולי תוכל להשאיל לי אחרת במקומה.‬
‫אני חושש שאין ברשותי דבר שכזה.‬
‫אין לך מראות כלל?‬
‫תכשיט של התפארות.‬
‫מה מטרת המראה?‬
‫איש לא ימצא הארה בבבואה של עצמו.‬
‫אתה בסדר, מר הרקר?‬
‫אני בסדר. זו...‬
‫זו רק שריטה.‬ ‫-בבקשה...‬
‫היזהר.‬
‫עלינו להחזיר אותך ללא פגע‬
‫למינה היפהפייה שלך.‬
‫זה כלום, זה רק...‬
‫הזכרתי את מינה?‬
‫אני חושב שדיברת על יופיה בארוחת הערב.‬
‫אני לא זוכר את זה.‬
‫אולי זה בגלל היין.‬
‫לא, בקושי שתיתי.‬
‫אני משתתף בצערך.‬
‫בבקשה. טפל בידך.‬
‫זה באמת בסדר. זה כלום.‬
‫דם הוא לא "כלום".‬
‫הדם הוא חיים רבים.‬ ‫- "חיים רבים" ?‬
‫אתה משוכנע שהוא לא אמר, ‬ ‫ "הדם הוא החיים" ?‬
‫הוא אמר, "הדם הוא חיים רבים"?‬ ‫-נכון.‬
‫כן.‬
‫זה היה נראה לי מוזר.‬
‫אבל היו דברים מוזרים אחרים שהטרידו אותך?‬
‫איך הוא ידע מה חשבתי?‬
‫לא הזכרתי את מינה בארוחה.‬
‫אני בטוח בכך.‬
‫כלב מסוגל להריח סיפורים‬
‫במשב הרוח הקל ביותר, ‬ ‫בעת שאנחנו עיוורים ברוח.‬
‫הוא יכל להריח את מחשבותיי באוויר?‬ ‫-לא, ‬
‫מר הרקר, זה מגוחך.‬
‫אבל אולי בדמך.‬
‫אולי סיפורים זורמים בעורקינו‬ ‫אם יודעים לקרוא אותם.‬
‫הדם הוא חיים רבים.‬
‫לא תראה אותי עד מחר בערב.‬ ‫יש לי מספר פגישות.‬
‫עד אז, ראה את ביתי כביתך שלך.‬
‫אני מאחל לך לילה טוב.‬
‫לילה ט...‬
‫מישהו...‬
‫הלו?‬
‫אז היה אורח נוסף בטירה?‬
‫אולי גם אסיר.‬
‫לא הבנתי שאני אסיר באותו זמן.‬
‫ובלילה הזה?‬
‫ישנתי.‬ ‫-חלמת?‬
‫התעוררתי מוקדם.‬
‫לא, חכה. חלמת.‬
‫אחרי יום עם כאלה תקריות וצבעים, ‬ ‫איך יכולת שלא לחלום?‬
‫חלמת על מינה?‬
‫השתוקקת אליה.‬
‫האדם משתוקק לנחמה שבבית.‬
‫בהחלט.‬
‫ספר לי עוד על חלומך.‬
‫הוא אישי.‬
‫התגעגעת אליה.‬
‫הייתם יחד בחלומך.‬ ‫-אני לא מבין... זה לא...‬
‫אין בכך כל בושה.‬
‫החלומות הם מקום בטוח‬ ‫בו אנו חוטאים ללא השלכות.‬
‫האמן לי, אני יודעת.‬
‫בבקרים מסוימים, ‬ ‫אני בקושי יכולה להביט בפני האחות רוזה.‬
‫מה ששאלת מקודם, ‬
‫האם אני...‬ ‫-האם קיימת יחסי מין‬
‫עם הרוזן דרקולה.‬
‫למה שאלת את זה?‬
‫ברור לי שנדבקת בזיהום כלשהו.‬
‫כל מגע שהיה לך עם הרוזן דרקולה, ‬
‫מיני או לא, ‬
‫רלוונטי בשל כך.‬
‫המשך.‬
‫ "עזור לנו."‬
‫- עזור לנו -‬
‫אז זה היה נראה לך משונה, כמובן.‬
‫ובכן, היה ברור שמישהו היה כלוא בטירה.‬
‫לא, הכיתוב... "עזור לנו".‬
‫הוא היה הפוך.‬
‫ובכן, כמובן, ‬
‫כי מי שכתב אותו היה תלוי כך.‬
‫אבל ההישג הפיזי המיוחד הזה‬ ‫בוודאי איננו הדבר המעניין פה.‬
‫אז מה כן?‬
‫מה שמיוחד, מר הרקר...‬
‫מה שנוח מדי, זה שהמילים נכתבו באנגלית.‬
‫לא חשבתי על זה.‬ ‫-כמובן שלא.‬
‫אתה גבר אנגלי, ‬
‫בעל יוהרה שאין שנייה לה.‬
‫המשך.‬
‫ידעתי שאהיה לבד ביום, ‬
‫אז החלטתי למצוא את החדר מעלי‬
‫ולבדוק האם מישהו זקוק לעזרתי.‬
‫ספר לי.‬
‫איך הרגשת?‬
‫שונה, מבוגר יותר.‬
‫אבל סקרן מאוד.‬ ‫לפחות ידעתי שאני לא לבד.‬
‫הרוזן לא הגזים לגבי הטירה שלו.‬
‫שלום?‬
‫כל פנייה שביצעתי‬
‫מעולם לא לקחה אותי לאן שציפיתי.‬
‫כל דלת שפתחתי הובילה‬ ‫לשתיים נוספות ואז לשלוש.‬
‫כל צעד שצעדתי, היה שגוי.‬
‫אבדתי במבוך של האדריכל.‬
‫בזבזתי את רוב היום‬
‫עד שהייתי עייף מכדי להמשיך.‬
‫מצטער, לא התכוונתי להבהיל אותך.‬
‫אני חושב שעבדת קשה מדי.‬
‫הרוזן.‬ ‫-בבקשה, הירגע.‬
‫שתה כוס יין.‬
‫קולך...‬
‫אתה נשמע אחרת.‬
‫עבדתי על האנגלית שלי.‬
‫מה דעתך?‬
‫היא כמעט מושלמת.‬
‫זה לגמרי בזכותך.‬
‫הנוכחות שלך המריצה אותי.‬
‫דם טרי.‬
‫ "עזור לנו."‬
‫שלום?‬
‫שלום? סלחו לי?‬
‫בבקשה, אינני מתכוון לפגוע בכם.‬
‫גם אם זה היה רק מבט חטוף, ‬
‫בוודאי זו היתה הוכחה שאני לא יוצא מדעתי.‬
‫הרוזן דרקולה?‬
‫אנחנו לבדנו... בטירה הזאת?‬
‫כן.‬
‫מלבד המשרתים, כמובן.‬
‫אני לא רואה אף משרתים.‬ ‫-הם לא כאן בלילות.‬
‫אני לא רואה אותם גם בשעות היום.‬
‫למעשה, ‬
‫מלבד העגלון, ‬
‫לא ראיתי אף אחד שעובד כאן.‬
‫כן, העגלון.‬
‫- מנזר קארפקס, 80 דונם -‬ ‫- חדר אוכל, ספריה, חדר הסבה -‬
‫השאלה שלי היא, ‬
‫האם מלבדך‬
‫יש עוד מישהו שחי בטירה הזאת?‬
‫לא, ג'ונתן, ‬
‫איש לא חי פה.‬
‫אז אחרי השקיעה, כל יום, ‬
‫דרקולה היה נראה חזק וצעיר יותר, ‬
‫בעת שלך קרה ההפך.‬
‫הבנת מה קורה לך?‬
‫לא, לא אז. חשבתי שאני חולה, רק...‬
‫חולה.‬
‫סובב את ראשך הצידה.‬
‫מדוע?‬
‫הראה לי.‬
‫היית חזק מאוד, מר הרקר.‬
‫בנסיבות שלך, ‬
‫אינני חושבת שהיה לי חצי מהאומץ שלך.‬
‫לא הייתי אמיץ.‬ ‫איך בדיוק הייתי אמיץ?‬
‫היית כלוא במקום הזה. פחדת, ‬
‫ועם זאת, כל יום חיפשת ברחבי הטירה‬ ‫כי חשבת שמישהו נזקק לעזרתך.‬
‫טוב, ביקשו את עזרתי. זה...‬
‫היה קשה לסרב לבקשה כזאת.‬
‫קשה?‬
‫לא מתקבל על הדעת.‬
‫אז החיפוש שלך נמשך.‬
‫ספר לנו.‬
‫כל גישושיי הביאו אותי‬ ‫עמוק יותר ויותר לתוך המבוך.‬
‫בסופו של דבר, גיליתי תגלית בלתי רגילה.‬
‫מה קרה לאנשים הללו?‬
‫האם הם היו קודמיי בתפקיד?‬
‫זה כל מה שאני זוכר.‬
‫אני חושש שאולי התעלפתי.‬
‫זה מובן לחלוטין.‬
‫ "אומארה-מה."‬
‫אתה יודע מה זה?‬
‫זה נשמע כמו קללה.‬
‫זה ברומנית.‬
‫זה אומר, "תהרוג אותי".‬
‫הם נראו כבר מתים.‬
‫מתים והולכים.‬
‫אל-מתים.‬
‫ספרי לי.‬
‫ישנו דיבוק מסוים, ‬
‫מעין השחתה שעוברת בעולם‬ ‫מקורבן אחד אל הבא אחריו.‬
‫עבור חסרי המזל שנדבקו בה, ‬
‫החיים הופכים חשוכי מרפא.‬
‫הם מאבדים את היכולת האלוהית למות.‬
‫בעת שגופם נרקב, תודעתם מתעקשת להישאר.‬
‫גם כשנותר מהם רק אבק, כאבם נמשך.‬
‫זהו סוד שכל קברן שומר.‬
‫נגזר על חלק מאיתנו לגרד את מכסה‬ ‫ארון קבורתנו לנצח נצחים.‬
‫אם אתה עובד עם מתים, אינך פוחד מהמוות, ‬
‫אלא מהחלופה.‬
‫האם קיימת ישועה ליצורים שכאלה?‬
‫אינני יודעת.‬ ‫-עלייך להאמין!‬
‫האמונה היא סם הרדמה עבור ילדים וכסילים.‬
‫מה שאנחנו צריכים...‬
‫זו תכנית.‬
‫דרקולה הוא אחד מהם, נכון?‬
‫אל-מת?‬
‫אל-מת בוודאי, אך לפי התיאור שלך, ‬ ‫נדמה לי שהוא הרבה יותר מורכב מזה.‬
‫ג'וני, הנה אתה.‬
‫חשבתי שאיבדנו אותך.‬
‫מה אני עושה פה?‬
‫מצאתי אותך למטה, ישן על הרצפה.‬
‫יתכן שאני טועה, ‬ ‫אבל אני חושב שהיה לך סיוט.‬
‫אתה בהחלט נראה די חיוור.‬
‫אמרת שאינך שותה.‬
‫יין. כעת, הקשב.‬
‫אני צריך שתעשה משהו.‬
‫שב. הנה.‬
‫בדיוק כך. כעת, קח את זה.‬
‫אני צריך שתכתוב שלושה מכתבים.‬
‫מה זה היה?‬
‫זה כלום.‬ ‫-זה נשמע כמו תינוק.‬
‫לא. אין שום תינוק.‬ ‫ג'וני, התרכז. שלושה מכתבים.‬
‫אף אחד לא קורא לי ג'וני.‬
‫אף אחד?‬ ‫-אף אחד.‬
‫שתהיה לך חברה בזמן שאתה עובד.‬
‫מי היא?‬
‫אתה לא מזהה אותה?‬
‫למה שאזהה אותה?‬
‫לקחתי אותה מחדרך. זאת מינה, ארוסתך.‬
‫מינה מורי.‬ ‫-לא.‬
‫איך...‬
‫איך יתכן שאני לא מזהה את פניה?‬
‫ובכן, אתה באמת נראה מעט...‬
‫מרוקן.‬
‫אתה נראה צעיר.‬
‫ואני חב הכל לך.‬
‫תודה.‬
‫כעת, כמעט הגיע הזמן שתלך, ‬ ‫אז שלושה מכתבים, ‬
‫כולם למינה.‬
‫בראשון תכתוב שכמעט סיימת‬ ‫את עבודתך כאן‬
‫ושתעזוב בתוך שבוע.‬
‫בשני תכתוב שכעת סיימת את עבודתך‬
‫ושתעזוב ביום למחרת.‬
‫ובשלישי תכתוב שעזבת את הטירה‬
‫ועכשיו הגעת בבטחה ל...‬
‫מה נאמר?‬
‫ביסטריצה.‬
‫אשלח את המכתבים בזמנים המתאימים.‬
‫אעביר את האחרון לביסטריצה, ‬
‫כדי שהוא ישלח משם.‬ ‫-אבל למה שאעשה זאת?‬
‫כדי שמינה תדע שאתה חוזר הביתה.‬
‫אבל למה שאכתוב את המכתבים מראש?‬
‫כי הדואר כאן מאוד בלתי צפוי.‬
‫זה אמצעי זהירות.‬
‫עבור מי? אם...‬
‫אם משהו יקרה לי, ‬ ‫והמכתבים האלה כבר ישלחו...‬
‫אז מינה לא תחשוב לבוא לחפש אותך כאן.‬
‫אתה רוצה שהיא תבוא לפה?‬
‫זה תינוק.‬
‫אני שומע אותו בוכה.‬ ‫-אין שום תינוק!‬
‫כתוב את המכתבים, או לא, ‬
‫זה תלוי בך. אני רק חושב על מינה.‬
‫כעת, ברשותך, יש לי דברים לעשות.‬
‫נתראה מחר בערב.‬ ‫השאר את המכתבים על השולחן.‬
‫התאריכים!‬
‫התאריכים עבור המכתבים.‬
‫אילו תאריכים עלי לכתוב?‬
‫ובכן, בוא נראה.‬
‫ה-12 עבור הראשון. עבור השני, ה-19.‬
‫ועבור השלישי...‬
‫מה כדאי שנאמר? ה-29?‬
‫ה-29?‬
‫זה יום טוב ככל הימים, ג'וני.‬
‫לילה טוב.‬
‫מה אם אעזוב?‬ ‫מה אם אעזוב את המקום הזה מיד?‬
‫איש לא עוצר בעדך.‬
‫אין לי כוח.‬
‫לא, אני יודע.‬
‫זו לא אשמתך, ג'וני.‬ ‫אל נא תאשים את עצמך.‬
‫בבקשה.‬
‫בבקשה!‬
‫התינוק...‬ ‫-ג'וני, ‬
‫אין שום תינוק.‬
‫ידעתי באותו רגע שעלי לקבל החלטה.‬
‫נאמר לי עד מתי ימשכו חיי, ‬ ‫גבול קיומי: ה-29.‬
‫אוכל להישאר כאן ולמות לאט-לאט‬
‫עד שאמצא את עצמי ממוסמר בתוך ארגז כזה.‬
‫או?‬
‫או שאוכל להרוג את הרוזן דרקולה.‬
‫זו לא היתה משימה קלה בנסיבות אלה.‬
‫לא, אבל היו לי יתרונות מסוימים.‬
‫אני משתוקקת לדעת אילו יתרונות.‬
‫הייתי חלש ולכוד.‬
‫ובכן, בהחלט.‬ ‫-אז דרקולה לא ראה בי איום.‬
‫זה נכון, כן.‬
‫אך בצד החסרונות, היית חלש ולכוד.‬
‫היה לי בן ברית פוטנציאלי, ‬
‫כזה שהצליח לטפס על קירות הטירה.‬
‫כזה שלא הצלחת למצוא.‬
‫זה היה מכיוון שחיפשתי את הדבר הלא נכון.‬
‫היה עלי לחפש מפה.‬
‫של הטירה? אך לא היתה כזאת.‬
‫דרקולה האמין בכך.‬
‫אבל כשהוא אמר זאת‬ ‫הוא גם סיפר היכן אמצא אותה.‬
‫מה הוא אמר?‬ ‫-אמרתי לך.‬
‫פספסתי את זה.‬
‫אכן.‬
‫אז אתה הרבה יותר מהיר ממני.‬
‫אני לא מהיר.‬
‫תמיד הייתי איטי.‬
‫אבל כשאתה איטי, ‬ ‫אתה יודע שעליך לשים לב.‬
‫החכמים לא מקשיבים אף פעם.‬
‫כבר קראת את כל זה בתיעוד שלי.‬
‫הוא מעורפל בעניינים קריטיים מסוימים.‬
‫המשך, בבקשה.‬
‫הבנתי באותו לילה‬ ‫שדרקולה אמר לי יותר משהוא התכוון.‬
‫ויותר משהוא ידע.‬
‫כיוון שהוא היה יצור לילי, ‬ ‫היה עלי לחכות לבוקר‬
‫כדי לבחון את התאוריה.‬
‫הרוזן אמר שלא היתה מפה.‬
‫אבל פטרוביו היה אומן, ‬
‫ואומנים תמיד רוצים שיבינו אותם.‬
‫הטירה היתה מצבה לאהבתו האבודה של האדריכל‬
‫ולאור השמש אליו הוא לעולם לא ישוב.‬
‫ומהו אור השמש‬
‫אם לא פני האהובה?‬
‫השביל אל אור השמש.‬
‫היה זה ברור כשמש ממפות הטירה‬ ‫שפטרוביו יצר בתכנוניו‬
‫מערכת של קיצורי דרך בתוך המבוך.‬
‫מעברים נסתרים‬ ‫שיתכן כי אפילו דרקולה לא הכיר.‬
‫כמה פעמים הבטתי בתמונה הזאת‬ ‫ולא ראיתי זאת?‬
‫אשתו של פטרוביו היתה אור השמש, ‬
‫והוא שמר על הדלת.‬
‫הוא לא יודע שאני יכולה לצאת מהארגז.‬
‫אל תספר לו.‬
‫לא אספר.‬
‫אתה חבר שלו עכשיו?‬
‫לא, אני עובד עבורו.‬
‫אני עורך דין מאנגליה.‬
‫אני חושבת שהוא הפך אותך לחבר שלו.‬
‫למה?‬
‫מה זה אנגליה?‬
‫משם באתי.‬
‫את מכירה אותה. את מדברת אנגלית.‬
‫למדתי אותה.‬
‫איך?‬ ‫-היה לה טעם מוזר. ‬
‫ "טעם" ?‬
‫ברגע שאתה חבר של הרוזן, ‬ ‫כל השפות זהות.‬
‫אני רעבה.‬
‫זאת היית את בחלון?‬
‫את השארת את ההודעה?‬
‫הרחתי אותך.‬
‫את כלואה כאן.‬
‫גם אתה כלוא.‬
‫אני רוצה לעזור לך.‬
‫תגיד לו שאני רעבה.‬
‫הוא מביא לי רק שאריות.‬
‫דברים קטנטנים שכאלה.‬
‫תגיד לו שגמרתי את האחרון.‬
‫גמרתי אותו מהר מאוד.‬
‫אני רעבה!‬
‫תסתכלי על זה!‬
‫זה סמל הצלב.‬
‫הסמל של אלוהים.‬
‫אני יודעת.‬
‫הוא יפה.‬
‫הנחת, אני מניחה, ‬
‫שהצלב יחסום את הרשע.‬
‫למה את מחייכת?‬
‫האמונה שלך, היא מרגשת, לדעתי.‬
‫מה קרה לשלך?‬
‫אני חיפשתי את אלוהים‬ ‫בכל מקום בעולם הזה ולא מצאתיו.‬
‫אז למה את כאן?‬
‫ובכן, כמו נשים רבות בגילי, ‬ ‫אני כלואה בנישואים חסרי אהבה, ‬
‫ומעמידה פנים כדי לשמור‬ ‫על הגג שמעל ראשי.‬
‫אם כן, ‬
‫נמשיך אל בריחתך המופלאה‬ ‫מטירת דרקולה‬
‫אשר בנוגע אליה היית כה מעורפל.‬
‫מישהו?‬
‫בבקשה, הצילו!‬
‫ג'וני, זה מעניין.‬
‫מעולם לא ראיתי שזה עבד עם תינוק.‬ ‫מעולם.‬
‫אני חושב שאשמור אותו לזמן מה.‬
‫אני מקווה שזה לא אומר‬ ‫שאני נהיה רגשני.‬
‫למה הרגת אותה?‬ ‫-את מי?‬
‫כי רציתי לבדוק אם היא תמות, אני מניח.‬
‫ג'וני, אל תביט בי כך.‬
‫היית פעם ילד.‬ ‫אתה מכיר את התחושה.‬
‫לא פירקת את הצעצועים שלך‬ ‫כדי לבדוק איך הם פועלים?‬
‫אתה מפלצת.‬ ‫-ואתה עורך דין.‬
‫איש איננו מושלם.‬
‫יתד בלב.‬
‫אתה מבין, לפעמים האגדות צודקות.‬
‫זו לא אגדה שאפשר לבדוק באופן תדיר.‬
‫אף פעם אין לי יותר משלוש כלות בו זמנית.‬
‫כלות?‬
‫כלות, כן.‬ ‫אני חושב שזו המילה הנכונה.‬
‫אתה מבין. אני מנסה להתרבות.‬
‫ובכנות, זה עלול להיות די מאתגר‬
‫כשיש רק אחד כמוני.‬
‫ג'וני, כבר כמעט נגמרת לגמרי, נכון?‬
‫הקטנה הזאת היתה צמאה, ‬
‫ולחשוב שהיא התכוונה‬ ‫לשמור אותך בארגז הזה‬
‫רק לעצמה.‬
‫אתה תהרוג אותי?‬
‫כמובן שאהרוג אותך.‬
‫למה המוות תמיד כה מפתיע‬ ‫עבור בני תמותה?‬
‫לקחת ממני הכל.‬
‫ובכן, כמובן.‬
‫אתה השביל המהיר שיוביל אותי לאנגליה.‬
‫למה לאנגליה?‬
‫האנשים.‬
‫כל האנשים המתוחכמים והאינטליגנטים האלה.‬
‫כפי שאני אומר לאנשים כבר מאות שנים, ‬ ‫אתה מה שאתה אוכל.‬
‫כעת...‬
‫ברשותך, אני צריך שתעשה‬ ‫עוד דבר אחד אחרון עבורי.‬
‫לא ראיתי אותה מאות בשנים.‬
‫תאר אותה עבורי.‬
‫את מי?‬
‫שכרתי ציירים שיציירו אותה‬ ‫ומשוררים שיביעו אותה במילים, ‬
‫ומוצרט כתב מנגינה קטנה, יפה שכזאת, אני...‬
‫באמת היה עלי לחוס עליו, אבל...‬
‫מה רואה עורך דין?‬
‫ג'וני, למיטב זיכרוני, ‬
‫היא שוקעת מאחורי הפסגה השנייה בגובהה‬ ‫בזמן הזה בשנה, ‬
‫והיא אדומה למדי.‬
‫היא אדומה, ג'וני?‬
‫תסתכל בעצמך.‬
‫אבל זה ישרוף אותי לאפר.‬
‫יופי.‬
‫זה הוגן.‬
‫זה בהחלט הוגן.‬
‫האם תשים אותי בארגז?‬
‫המשך להביט בשמש, ג'וני.‬
‫זו תהיה הפעם האחרונה שתראה אותה.‬
‫יש ארגז שממתין לך‬ ‫למקרה שתשרוד, כן.‬
‫אבל רוב האנשים שאני ניזון מהם‬ ‫פשוט מתים, אז מן הסתם תהיה בסדר.‬
‫אינך מבין? הסוף הוא ברכה.‬
‫המוות נותן לך גודל.‬
‫זו פסגת ההר‬
‫אשר ממנה נשקפים לבסוף כל חייך, ‬
‫מתחילתם ועד סופם.‬
‫המוות משלים אותך.‬
‫חוס על חיי.‬
‫איך?‬
‫ענה לי. ג'וני, איך?‬
‫איך אוכל לחוס על חייך?‬
‫איך באמת, מר הרקר?‬
‫מר הרקר.‬
‫מר הרקר, ‬
‫התכוונת להסביר איך נמלטת מהטירה.‬
‫כן.‬
‫קראת את התיעוד שלי.‬ ‫-כן.‬
‫אולי הוא יעזור לרענן את זיכרונך.‬
‫ "אשרת את דרקולה."‬
‫מה זה?‬
‫"דרקולה הוא אדוני.‬ ‫רצונו של דרקולה יעשה. דרק...‬
‫דרקולה הוא תחילת הסוף.‬
‫דרקולה הוא הכל.‬ ‫דרקולה הוא אלוהים." מה?‬
‫לא כתבתי את זה.‬
‫כשהגעת לכאן לראשונה, ‬ ‫ביקשת עט ונייר.‬
‫היית ער כל היום וכל הלילה‬ ‫וזה מה שכתבת.‬
‫לא. לא, חשבתי ש...‬
‫חשבת שכתבת תיעוד של שהותך‬ ‫בטירת דרקולה.‬
‫התיעוד היחיד שמסרת‬ ‫הוא זה שאתה מוסר לנו כרגע.‬
‫הגיע הזמן לסיים את סיפורך.‬
‫ג'וני, איך?‬
‫איך אחוס על חייך?‬
‫איך?‬
‫שחרר אותי.‬
‫אתה יודע שאני נוסע לאנגליה.‬ ‫אתה יודע שאני אהרוג אנשים, ‬
‫והרבה. כמה שאצטרך ואולי אף יותר.‬
‫אני...‬
‫אני לא.‬ ‫-לא מה?‬
‫אה, לא תספר עלי לאיש, ‬ ‫ולא תנסה לעצור בעדי?‬
‫פשוט תיתן לי לרצוח את כל החפים מפשע האלה‬ ‫בלי לשאול שאלות?‬
‫איזה מין עורך דין אתה, ג'וני.‬
‫אני מבטיח.‬
‫אני נשבע.‬
‫בסדר.‬
‫תעשה את זה.‬
‫הישבע.‬
‫אני נוסע לאנגליה כדי להרוס‬ ‫את כל מה ומי שאתה אוהב.‬
‫אבל אם תיתן לי את מילתך‬ ‫שלא תנסה לעצור בעדי, ‬
‫אחוס על חייך.‬
‫זה תכסיס.‬ ‫-תן לי את מילתך.‬
‫לא, אתה תהרוג אותי בכל מקרה.‬
‫הסתכל לי בעיניים‬
‫ותן לי את מילתך.‬
‫הרוזן דרקולה, ‬
‫אני נותן לך את מילתי.‬
‫אם תיתן לי לצאת מפה, ‬
‫אם תיתן לי לחיות, ‬
‫אני...‬
‫אעשה כל שבכוחי כדי לעצור בעדך.‬
‫נכון בהחלט.‬
‫זה ג'וני שלי.‬
‫ברוך הבא לפסגת ההר.‬
‫אני לא נושם.‬
‫לפעמים כן, ‬ ‫אבל אני חושבת שזה רק הרגל.‬
‫אין לך גם כל דופק.‬
‫אני מת.‬
‫אל-מת.‬
‫אבל מתברר שעוד אינך ערפד.‬
‫יש להיאחז בכל חדשה טובה שיש.‬
‫אני לא משרת את דרקולה.‬
‫לא, אבל הוא בראשך.‬
‫השאלה היא מדוע אינך בתוך אחד מהארגזים שלו?‬
‫אני לא יודע.‬
‫זה לא דבר ששואלים בדרך כלל, ‬
‫אבל מה קרה אחרי שנרצחת?‬
‫אללי, זה היה מהיר.‬
‫ג'וני.‬
‫בדרך כלל אנשים נחים קצת קודם.‬
‫אתה תהיה נמרץ, נכון?‬
‫חזרת כל כך מהר, זה היה מרשים.‬
‫אפילו יש לך התחלה של רצון משלך.‬
‫לאיש מהאחרים לא היה דבר מלבד רעב, ‬ ‫אבל תראה אותך.‬
‫ובכן, אינך מבין? זה משנה הכל.‬
‫הישאר.‬
‫תוכל להיות כלתי הטובה ביותר.‬
‫האחרים פשוט הפכו לחיות, ‬ ‫אבל אתה שמרת על רוחך.‬
‫ג'וני, אתה כמוני.‬
‫אני לא כמוך.‬
‫זה הכל. זה...‬
‫זה כל מה שאני זוכר.‬
‫אבל למה הוא צרח? מה עשית?‬
‫כלום. לא עשיתי כלום. אני...‬
‫הסתכלתי עליו, והדבר הבא שאני זוכר‬ ‫זה שהגעתי לפה.‬
‫כן, עזוב את זה. זה כבר ידוע לנו.‬ ‫-לא, אני...‬
‫אני לא זוכר.‬
‫הנהר נשא אותך לים‬
‫ודייג מצא אותך, נתפסת ברשת שלו.‬
‫איש שטבע שהולך ומדבר‬ ‫מעורר מידה מסוימת של סקרנות, ‬
‫והביאו אותך אלי, ‬
‫ממלמל משהו על בחורה בשם מינה‬ ‫ששכחת את פניה‬
‫ועל רוזן מרושע שגזל את נשמתך.‬
‫למה הובאתי אלייך?‬
‫אני נודעת בשל התמחותי‬ ‫בתחום הכישוף והנסתר.‬
‫את נזירה.‬
‫נוכל לשוחח על משיכתי הלא-מרוסנת-כראוי‬
‫אל האופל והרוע בפעם אחרת.‬
‫כרגע, נתמקד בשאלה: למה דרקולה צרח?‬
‫פנית לשמש.‬
‫כן.‬
‫חיפשתי את אלוהים כל חיי‬ ‫ומעולם לא מצאתי כל סימן אליו בשום מקום.‬
‫למה עכשיו? למה אתה? למה הוא?‬
‫אני לא מבין.‬ ‫-אז תחשוב!‬
‫הרוזן דרקולה פוחד מהצלב.‬
‫הוא פוחד מסמל האל.‬
‫הבחורה לא פחדה.‬ ‫-שכח ממנה. היא כלום.‬
‫דרקולה, נסיך הערפדים, ‬ ‫פוחד מהצלב.‬
‫אתה מבין מה זה אומר?‬
‫לא, תגידי לי.‬
‫האל אמיתי.‬
‫האל אמיתי ומצאתי אותו סוף סוף.‬
‫מצאת את השטן.‬ ‫-אם צריך את השטן כדי להביא אותי‬
‫אל אלוהי, אז מצידי שיבוא השטן!‬
‫מצידי לא!‬ ‫-ומדוע לא?‬
‫אלוהים לא סתם הציל אותך, ‬
‫אינך חושב כך?‬ ‫-לא ניצלתי.‬
‫אני כלום.‬
‫מינה תחשוב ככה?‬
‫אילו היא היתה רואה אותי, כן.‬
‫תסתכלי עלי.‬
‫אני אפילו לא זוכר את פניה.‬
‫כן, אני חושבת שהוכחת זאת מעל לכל ספק.‬
‫מר הרקר, אני מתנצלת על ההונאה.‬
‫היה חשוב שהיא תשמע‬ ‫את הסיפור ישירות ממך.‬
‫יתכן ששכחת את פני ארוסתך, ‬
‫אבל עדיין לא איבדתי אותך.‬
‫שלום, ג'וני.‬
‫עיניך עדיין כחולות לפחות.‬
‫לאחר שגילינו את זהותך, ‬
‫לא היה קשה להתחקות אחריך לאנגליה‬ ‫ולמצוא את ארוסתך המודאגת.‬
‫יש לי מכר בלש בלונדון.‬
‫מינה.‬ ‫-באמת חשבת, ‬
‫אפילו ברגעיך האפלים ביותר, ‬
‫שלא אבוא לחפש אותך?‬
‫חשבת שזה אפשרי בכלל‬ ‫שאני אנטוש את הגבר שאני אוהבת?‬
‫אני כבר לא האיש הזה.‬
‫יקירי, ‬
‫אנחנו מאורסים.‬
‫אז הרשה לי לדבר בפשטות, ‬
‫אני תמיד אקבע מי אתה.‬
‫דרקולה כאן.‬
‫כמה מרגש.‬
‫טפל במינה.‬
‫מינה.‬
‫קחי אותו, בבקשה.‬
‫למה?‬
‫כי את מדממת.‬
‫ואיני יכול לסבול זאת.‬
‫קחי אותו!‬
‫אם המנזר, ‬ ‫בשום אופן אל תזמיני את היצור הזה פנימה.‬
‫לא הרגשתי כל פיתוי לעשות זאת.‬
‫מה קורה פה? מה זה?‬
‫אנחנו מותקפים בידי כוחות האופל.‬
‫למה שכוחות האופל ירצו לתקוף מנזר?‬
‫אולי הם רגישים לביקורת.‬
‫אני יודעת מי אתה.‬
‫למדתי את האגדות.‬
‫אני מודעת לגמרי לכך‬ ‫שאני פונה אל הרוזן דרקולה.‬
‫העטלפים מרעישים מעט. אכפת לך?‬
‫הקשב לי.‬
‫אתה ג'ונתן הרקר.‬
‫בחיים לא תפגע בי.‬
‫אני יודעת שאני בטוחה איתך.‬
‫זאת אני.‬
‫הבט בי.‬
‫ראה אותי.‬
‫ג'וני כחול העיניים שלי.‬
‫לא, ג'וני.‬
‫לא.‬
‫בבקשה, לא.‬
‫אינך צריך לעשות זאת.‬
‫אני יודעת שלא!‬
‫ג'וני!‬
‫השמש שקעה. אינך צריך להסתתר עוד.‬
‫או שמא אתה פוחד יתר על מידה‬ ‫לצאת מהצללים?‬
‫בבקשה.‬
‫תני לי.‬
‫ג'וני.‬ ‫-תני לי.‬
‫בבקשה.‬ ‫-ג'וני.‬
‫לא.‬
‫אני מצטערת.‬
‫שמישהו יעזור לי! בבקשה!‬
‫זהו מעשה שטן.‬
‫זה גרוע מזה.‬
‫זה השטן.‬
‫לא יודע מה איתכן, בנות, ‬
‫אבל אני באמת אוהב פרווה.‬
‫מי לשטן אלי.‬
‫אני לא בטוח אילו אגדות קראת, ‬
‫אבל פעמונים לא משפיעים עלי.‬
‫הפעמון הזה כן.‬
‫האחות אגתה, שוב את מתעסקת‬ ‫באחד המיזמים הסודיים שלך?‬
‫תקווי שכן.‬
‫זה מרגש.‬
‫מעולם לא היו לי‬ ‫כל כך הרבה נזירות בבת אחת...‬
‫אחיות, הציגו נשקים.‬
‫אני רואה שהגעתי נצפתה מראש.‬
‫הייתי מודעת לאפשרות.‬
‫האחות אגתה, מה הבאת עלינו?‬
‫שלום!‬
‫שלום, גבירותיי!‬
‫אני לא רוצה להדאיג אותך, ‬
‫אבל צבא המאמינות לא מסוגל להביט בעיני.‬
‫אתה עיוור והן נזירות.‬ ‫הן לא נמנעות מלהביט בעיניך.‬
‫ובכן, אף אחת לא תזמין אותי פנימה?‬
‫עברתי דרך ארוכה לכאן.‬
‫בשום אופן לא.‬
‫האחות רוזה, המפתח.‬
‫את לא רצינית.‬
‫אני יותר מרצינית. אני בטוחה לגמרי.‬
‫איך ידעת שאני מגיע?‬
‫יש כאן גבר שאתה מחשיב לרכושך.‬
‫כלתי.‬ ‫-הוא זה שמשך אותך הנה, לדעתי.‬
‫דבורה תמיד מוצאת צוף.‬
‫וכל מלכודת צריכה דבש.‬
‫אני לא חושב שזו מלכודת.‬
‫טוב, זו לא היתה מלכודת טובה‬ ‫לו היית חושב כך.‬
‫תודה, האחות.‬
‫הרוזן דרקולה, שים לב היטב למילותיי.‬
‫זהו מנזר הקדושה מריה של בודפשט‬ ‫ואינך מוזמן לכאן.‬
‫אתה ממש לא מוזמן להיכנס.‬
‫אז זה נכון.‬
‫זה מעניין.‬ ‫-מה מעניין?‬
‫ערפד לא יכול להיכנס לשום מקום מגורים‬
‫אם הוא לא מוזמן לתוכו.‬ ‫לא הייתי בטוחה לגבי זה.‬
‫ערפד?‬ ‫-פתחת את השער‬
‫ולא היית בטוחה?‬
‫ערפד?‬ ‫-הברזל לא מנע ממך להיכנס.‬
‫יכולת לקרוע אותו כמו עץ דק.‬
‫אני יכול לקרוע אותך.‬
‫לא משם.‬
‫אבל מה עוצר בעדך?‬
‫תחושה? כוח?‬
‫האם זה פיזי או נפשי?‬
‫למה אתה זקוק להזמנה?‬ ‫-את מצפה שאספר לך?‬
‫אני לא מצפה ממך לדעת אפילו.‬
‫חיה יכולה לציית לחוקים.‬ ‫לא אצפה ממנה להבין אותם.‬
‫אני יותר מחיה.‬
‫באיזה מובן?‬
‫אבל לפי דבריך, ‬
‫היית על פני האדמה מאות בשנים‬
‫ואינך יכול אפילו לצעוד לתוך מנזר?‬
‫שור היה מצליח.‬
‫באיזה מובן אתה יותר מחיה?‬ ‫-רוצה שאראה לך?‬
‫כמובן. אני מחכה.‬
‫בואי הנה, בואי לפה רגע.‬
‫התקרבי עוד.‬
‫הביטי בהן.‬
‫הביטי באחיותייך.‬
‫חמושות ומוכנות.‬ ‫-את לא מביטה.‬
‫אני לא צריכה.‬
‫אחת מהן. זה כל מה שאני צריך.‬
‫אילו אפילו אחת מהצבא הקטן והיפה שלך‬ ‫תזמין אותי פנימה, ‬
‫אקרע את עולמך לגזרים, ‬
‫ואשתה עד שארווה את צמאוני.‬
‫למה שהן יזמינו אותך פנימה?‬ ‫מה יש לך להציע?‬
‫חיי נצח.‬ ‫-ובכן, יש להן את זה כבר.‬
‫תודה.‬ ‫-החל מערב זה, ‬
‫כי הראשונה שתזמין אותי פנימה‬ ‫תישאר לצידי.‬
‫את האחרות אקרע לגזרים, וגבירותיי...‬
‫אני אתענג על כל רגע.‬
‫לעולם אין לדחוק בנזירה.‬
‫מילותיך לא מתקבלות כאן.‬
‫ובכן, אם אתן לא מתפתות להצעתי, ‬
‫שאלו את עצמכן:‬
‫מי כן?‬
‫מי הכי חלשה?‬
‫מי הכי פוחדת? מי תישבר ראשונה?‬
‫האם עדיין יש לך זמן?‬
‫מה זה? מה את עושה?‬
‫רצית לראות מי הכי חלש?‬
‫אני מראה לך.‬
‫קדימה, התכבד.‬
‫עובר פה כלב כמעט כל יום.‬
‫אנחנו תמיד מחלקות שאריות.‬
‫קדימה. הגעת כל כך רחוק.‬
‫אני בטוחה שתשמח לשתות.‬
‫תבין, אני לא בטוחה‬ ‫שאני מבינה את המשיכה.‬
‫טעם וריח, אני מניחה.‬
‫את חושבת שזה חכם להתגרות בי?‬
‫כן.‬
‫אני רוצה ללמוד עליך.‬
‫אני רוצה לראות את מגבלות היכולת שלך.‬
‫זה הרעיון של הניסוי הזה.‬ ‫-אין לך כל מושג, ‬
‫אינך מתחילה להבין...‬
‫כלב טוב.‬
‫זה מאוס.‬
‫אין לך כל בושה.‬ ‫-היזהרי בדברייך.‬
‫אל תדבר עם פה מלא.‬
‫יש לה זכות מלאה להביע גועל. לכולנו יש.‬
‫כל אחת מהנשים שלפניך‬ ‫הפנתה גבה אל סיפוקי העולם הזה, ‬
‫עמדה בפני כל פיתוי אפשרי.‬
‫השתחררנו מתיאבון‬
‫וכיוון שכך, גם מהפחד.‬
‫לכן אינך מסוגל להביט בזה.‬
‫זה מייצג מעלה קדושה שאין ברשותך.‬
‫זו התגלמות הטוב.‬
‫לרגע חשבתי שאת חכמה.‬
‫אבל לא, ‬
‫לא, לא לכן אני פוחד מהצלב.‬
‫לטוב אין שום קשר לעניין.‬
‫כך אתה אומר.‬
‫אבל איך חיה פשוטה‬ ‫יכולה להבין את הפחד של עצמה?‬
‫איש לא יזמין אותך פנימה, הרוזן דרקולה.‬
‫אנחנו רק נרחם עליך במקומך.‬
‫מי את?‬
‫סיים את השאריות שלך.‬ ‫זה כל מה שתקבל הלילה.‬
‫אגתה.‬
‫זהו שמה, נכון?‬
‫אם המנזר השתמשה בשמי. שמעת אותה.‬
‫תצטרך להתאמץ יותר.‬ ‫-את ממקום אחר, אני חושב.‬
‫הולנד, נכון?‬ ‫-טוב, את זה ניתן לזהות‬
‫לפי המבטא שלי, לדעתי. לילה טוב לך.‬
‫הלסינג!‬
‫ואן הלסינג!‬
‫מדוע את מתעניינת בי, אגתה ואן הלסינג?‬
‫מי את?‬
‫התגשמות כל סיוטיך.‬
‫אישה מלומדת עם צלב.‬
‫הוא היה איש אמיץ.‬
‫הוא בוודאי אהב אותך עד מאוד.‬
‫מה הוא?‬
‫מהו הרוזן דרקולה?‬
‫בחייו הוא היה נסיך מלומד ‬ ‫בעל הישגים כבירים.‬
‫במותו, אני מניחה שניתן לומר‬ ‫שהוא הערפד הטוב מכולם.‬
‫הטוב מכולם?‬ ‫-כלומר, המוצלח ביותר.‬
‫רובם פראיים, חצי מטורפים.‬
‫נדיר שהם מחזיקים מעמד, ‬ ‫ועם זאת, איכשהו, ‬
‫דרקולה מצא דרך לשמור על צורתו האנושית‬
‫ועל תודעתו, פחות או יותר בשלמות, ‬ ‫למשך מאות בשנים.‬
‫על ידי שתיית דם.‬ ‫-הם כולם שותים דם.‬
‫דרקולה למד לעשות זאת היטב.‬
‫אני חושבת שעל ידי בחירת קרבנות זהירה.‬
‫אפילו במותו, ‬ ‫הוא נותר אריסטוקרט אנין טעם.‬
‫וכך הוא לקח את ג'וני שלי.‬
‫בואי, אם המנזר תרצה לקיים תפילה.‬
‫אני לא רואה טעם להתפלל.‬
‫אלוהים לא קיים.‬
‫אם ככה, עלינו מוטל לעצור את הרוזן דרקולה.‬
‫ונעשה זאת, נכון?‬
‫כן, נעשה זאת.‬
‫להתראות, ג'וני כחול עיניים.‬
‫לעולם לא אוהב עוד איש.‬
‫נכון מאוד.‬
‫ג'וני.‬
‫ג'וני כחול עיניים.‬
‫התאבדות לא עובדת.‬
‫אינך חושב שהאל-מתים ניסו זאת?‬
‫יתד בלב, זה בסדר.‬
‫אבל מישהו אחר צריך לנעוץ אותו.‬
‫אני מוכן לנסות.‬
‫רוצה שאעשה זאת?‬
‫רוצה שאהרוג אותך כראוי?‬
‫כל שעליך לעשות...‬
‫זה להזמין אותי פנימה.‬
‫אנו עומדות בפני סכנה.‬
‫אנו עומדות בפני רוע‬
‫שעומד בשער מקלטנו הקדוש.‬
‫אלוהים עימנו, זאת אנו יודעות.‬
‫אהבת האל היא נצחית.‬
‫גם זה ידוע לנו.‬
‫הלילה, בשעה מסוכנת זאת, ‬
‫האם אנו חושבות שאלוהים יזכרנו?‬
‫האם הוא יושיט ידו ממעל ויצילנו מצל-מוות?‬
‫לא.‬
‫לא, הוא לא.‬
‫היכן בעולמנו נמצא האל?‬
‫בתפילותינו?‬
‫לא.‬
‫בשירינו?‬
‫לא.‬
‫בסבלנו? בסיבולתנו?‬
‫לא.‬
‫האמונה איננה עסקה.‬
‫לא ניתן לשאת ולתת עם האינסופי.‬
‫יש להתאים עצמנו אליו.‬
‫אם כן, היכן נמצא את האל?‬
‫אחיות, אני אספר לכן.‬
‫כשעומדים בבור העמוק ביותר, ‬
‫לבד, בלי תקווה או עזרה, ‬
‫ועדיין מבדילים בין טוב לרע.‬
‫כשיש רק אופל ויאוש, ‬
‫ועם זאת אתן מרגישות המהום בדמכן, ‬
‫ההבדל בין הטוב לרע.‬
‫כשאתן מעבר לכל הצלה או פרס או משפט, ‬
‫ועדיין אתן מביטות לרוע בפנים ואומרות, ‬
‫"לא. עד כאן, אך לא הלאה.‬
‫לא!"‬
‫של מי הקול הזה?‬
‫מי אתכן באפלה הזו?‬
‫של מי הקול שמחבר אתכן לשביל?‬
‫האופל והרוע אולי נראים משכנעים לכולנו, ‬
‫ואני מאמינה שזה מכיוון שבנוכחותם, ‬
‫אנו מרגישות את האל בליבנו.‬
‫לא, הוא לא יושיט ידו ממעל להצילנו.‬
‫אנו נעלה ונפגוש אותו.‬
‫הבה נתפלל.‬
‫היא כחכחה בגרונה.‬
‫אני חושב שעכשיו הוא בסדר.‬
‫גבירותיי, מי הבאה בתור? ‬
‫פשוט מאוד קשה לי להחליט מי תהיה...‬
‫יש לי רעיון.‬
‫תפסו.‬
‫זה יהיה המקום הכי בטוח.‬
‫מה המקום הזה?‬ ‫-חדר העבודה שלי.‬
‫הנה. כאן יכה אור השמש.‬
‫עכשיו לילה.‬ ‫-בבוקר.‬
‫הבוקר יהיה בעוד כמה שעות.‬
‫אני יודעת.‬
‫אצל מי הוא? מי תפסה? ‬
‫יש לנו מנצחת!‬
‫מה זה?‬ ‫-ישו.‬
‫ישו?‬
‫לחם.‬
‫לחם הקודש.‬
‫כמובן.‬
‫נזירות. יש לכן את הדברים האלה...‬ ‫והם עובדים, באמת, ‬
‫למרות שאתן...‬
‫בחיים לא תנחשו מדוע.‬
‫אז אני מניח שאצטרך לשלוט בעצמי, ‬
‫אבל בינינו, ‬
‫לשלוט בזאבים זה הרבה יותר כיף.‬
‫אני מניח שזה פשוט תלוי‬ ‫מי אתן מעדיפות שיקרע אתכן לגזרים.‬
‫יש לכן בחירה, כמובן.‬
‫אני אל-מת, לא חסר היגיון.‬
‫זה בטח כאב.‬
‫זה בסדר. נגמרו הצרחות.‬
‫לא יודעת איך הצלחת להקשיב לזה.‬
‫הבאתי את זה עליהן.‬
‫ההקשבה היתה העונש שלי.‬
‫דרקולה ימצא אותנו, נכון?‬
‫כמובן.‬
‫איך הלחם ימנע ממנו להיכנס?‬
‫לחם הקודש.‬ ‫-אבל איך?‬
‫לא יודעת.‬
‫אף אחת מאגדות הערפדים לא הגיוניות, ‬ ‫אבל איכשהו, מתברר שהן נכונות.‬
‫הוא לא יכול להיכנס לבית‬ ‫בלי הזמנה. למה לא?‬
‫אור היום ישרוף אותו למוות. למה?‬
‫הוא מפוחד עד מוות מהצלב, ‬ ‫אבל הוא לא מאמין.‬
‫איכשהו, כל העובדות האלה הן אותה עובדה.‬
‫יש דבר אחד שדרקולה פוחד ממנו יותר מכל.‬
‫וכדי להרוס אותו, עלינו לגלות מהו.‬
‫הוא נכנס למנזר. איך הוא נכנס?‬
‫ובכן, הוא קיבל הזמנה.‬
‫אז מישהו הזמין אותו.‬
‫מינה?‬
‫חשבתי שאתה...‬
‫ראיתי אותך מת.‬
‫לא יכולתי לעצור אותו, מינה.‬
‫הכנסתי אותו.‬
‫הוא בפנים.‬ ‫-אנחנו יודעות, ג'וני.‬
‫הוא הרג את כולן.‬
‫אל תחצה את הקו הזה.‬ ‫אסור לך להתקרב עוד.‬
‫תני לו לעבור.‬
‫לא נוכל לסמוך עליו.‬
‫הוא חזק, חזק משאת חושבת.‬
‫ואם אני איתו...‬ ‫-אף אחד לא חזק מספיק.‬
‫אף אחד.‬ ‫-בבקשה!‬
‫אי אפשר פשוט להשאיר אותו שם.‬ ‫-אל תזמיני אותו להיכנס.‬
‫לא!‬
‫בוא לפה, ג'וני.‬
‫בוא אלי.‬
‫אני מזמינה אותך להיות איתי.‬
‫אינך יודעת מה את עושה.‬ ‫הוא הכניס את דרקולה. הוא יעשה זאת שוב!‬
‫הוא לא. נכון, ג'וני?‬
‫כי אני כאן איתך, ‬
‫ואני אתן לך כוח.‬
‫שנינו יחד נהיה חזקים יותר.‬
‫ג'וני, העיניים שלך...‬
‫הוא בפנים.‬
‫למה העיניים שלך לא כחולות יותר?‬
‫הן לא שלי.‬
‫שלום.‬
‫מתתי לפגוש אותך.‬
‫- המשך יבוא -‬
‫תרגום כתוביות: גדי ק.‬